Advent 4/2012

Příloha Impulz (pro mladé i ty ostatní…)

Str. 25-29.

http://advent.advent-orion.cz

----------

Církev podle Ježíše

Vezl jsem Moniku domů (jméno je změněno). Po cestě se mě zeptala: „Petře, co jsi napsal při sčítání lidu do kolonky náboženství? Já asi neuvedu žádnou církev, jen že jsem věřící.“ Vím, že jsem se jí pokoušel dát důvody, proč uvést specifickou církev (tu naši :-), ale ona to cítila jinak. Moniku znám už delší čas. Pár let jsme se scházeli u ní doma ve třech, sdíleli se, četli z Bible a společně se modlili. Několikrát přišla na sobotní shromáždění, ale dávala spíš přednost domácím setkáním v menším kroužku. Během doby si navykla číst Bibli sama a chtěla jí více rozumět. Její spontánní a konverzační modlitby, její vyjadřování a reakce nás někdy uváděly do rozpaků. V tradičním shromáždění by totiž spíš vyvolaly pozdvižení, přesto však měla k Bohu vřelý vztah a společně jsme prožili s Bohem krásné zkušenosti.

Při pohledu na výsledky sčítání lidu jsem si na ni znovu vzpomněl. Charakteristika vývoje religiozity v naší zemi je taková, že drasticky ubývá těch, kteří se hlásí k církvi. Kupodivu ale ubývá i těch, kteří o sobě řeknou, že jsou nevěřící. Logicky pak vzrůstá počet těch, kteří jsou někde mezi. Přes sedm set tisíc lidí v roce 2011 uvedlo do nově vzniklé kolonky, že věří, ale nehlásí se k církvi ani k náboženství (http://www.czso.cz). Nejvýraznější změna od minulých dvou sčítání pak je v tom, že téměř každý druhý člověk u nás údaj o religiozitě v roce 2011 vynechal, otázku víry si nechává pro sebe, což téměř vnucuje myšlenku, že víru víc a víc lidé považují za privátní záležitost.

„Potvrdilo se, že v Česku je velmi rozšířená víra v něco a že pohled na Čechy jako ateisty je dost nepřesný. Lidé, kteří nevěří v existenci nadpřirozena a nemateriálna, jsou v menšině,“ komentuje socioložka průzkum z jara 2011 mezi cca 7 000 středoškoláky, objednaný Křesťanskou akademií mladých. Téměř třetina studentů projevila zájem o Bibli, velká část mladé generace má zájem o duchovno, ale hledají je mimo církev. (http://zpravy.idnes.cz/mezi-nebem-a-zemi-neco-je-veri-vetsina-stredoskolaku-cirkve-odmitaji-1gs-/domaci.aspx?c=A110923_142855_domaci_jj)

Tento jev není izolován pouze na naše prostředí. Tento fenomén se zřejmě projevuje i v jiných částech světa, jen v trochu jiné podobě. Renomovaný odborník na výzkum mezi křesťany v USA George Barna ve své knize Revolution (2006) uvádí, že v USA vznikl nový druh křesťanů (v roce 2005 jich podle něj bylo už přes dvacet milionů), kteří přestali chodit do sboru ne proto, že by nechtěli věřit, ale prý aby si uchovali svou víru. Jsou to lidé zapálení pro Krista, který změnil jejich život. Slouží ve svém okolí jako dobrovolníci, dávají dary tam, kde je potřeba, čtou Bibli každý den, modlí se a meditují. (George Barna, Revolution, Tyndale House Publishers, 2006)

O co těm lidem jde? Proč jsou nespokojení s církví a se sborem? Co pořád hledají?

Jak už jsme si sdělili v předchozích článcích, Ježíš učil lidi o Božím království. O církvi moc nemluvil, až jednou... Jednou byl s učedníky v Cesareji Filipově, přes 200 km severně od Jeruzaléma. Tam pramení řeka Jordán, bylo to tedy velmi úrodné místo, atraktivní pro náboženské uctívání. Cesarea byla známá modloslužbou a okultizmem, stálo tam několik velkolepých chrámů symbolizujících slávu a moc. (http://www.bibleplaces.com/banias.htm)

Právě tam Ježíš, oslněn pompézními chrámy, řekl větu, která se stala základem dnešní církve: „Ty jsi Petr; a na té skále zbuduji svou církev a brány pekel ji nepřemohou.“ (Mt 16,13–18) Na první pohled se zdá, že se tak Petr stal klíčovou postavou, na které Ježíš chtěl postavit svou církev. Z této skutečnosti dokonce vychází dogma o papežském primátu (vedoucí úloze papeže) nad celou církví. Podle římské tradice se tento text nevztahuje pouze na historického Petra, ale také na jeho následovníky až do konce času. Nádherné budovy, moc a sláva svěřená několika vyvoleným lidem, hierarchie církve coby duchovní instituce… Ale počkat, opravdu měl Ježíš na mysli toto? (Právě v tomto bodu končí zájem mnoha lidí o církev. Církev nevidí jako prostředí, „které by jim dalo odpovědi na jejich otázky“.)

Dobrá, proč tedy šly za Ježíšem zástupy lidí různého vyznání, národností a postavení? (Mt 4,25) Protože podporoval stávající nastavení náboženských struktur a zavedený „církevní“ řád? (Ve svém programovém prohlášení /Mt 5–7/ se Ježíš zmínil o tom, že nesnáší náboženství. Na adresu „pobožných“ lidí Ježíš použil nejsilnější slova pokárání. /Mt 23,1–13/) Ne, šly za ním, protože žasly nad jeho učením, učil totiž jako ten, kdo má moc a ne jako jejich kazatelé. (Mt 7,28.29; 22,33; Mk 1,22; L 4,32) Mluví se tady o lidské moci? (Ježíš nedostal moc od lidí, ti mu ji naopak brali, záviděli mu a napadali jej. Ježíš otevřeně přiznal, že má moc od svého Otce /J 3,35/)

Jak to tedy Ježíš s tou církví myslel?

Z kontextu lze vyčíst, že Ježíš chtěl spíš ukázat hluboký kontrast mezi okolní slávou a jeho královstvím. „Za koho mě lidé pokládají?“ Odpověděli mu: No víš, lidé o tobě spekulují. Někteří se domnívají, že jsi vzkříšený Jan Křtitel, jiní jsou přesvědčeni, že jsi prorok Eliáš a další tě mají za Jeremiáše nebo jiného proroka. Po chvilce se Ježíš ptá v soukromí už jen svých učedníků: „A za koho mne pokládáte vy?“ Petr mu odpovídá: „Ty jsi Mesiáš, Syn Boha živého.“ Hebrejské slovo Mesiáš znamená „pomazaný, oddělený Bohem“, jeho řeckým ekvivalentem je „Kristus“. Tehdy mohl tento pojem v učednících vyvolávat představu rytíře, který přijde a osvobodí jejich národ z nadvlády Říma a podrobí ostatní národy pod jejich nohy. Je docela možné, že tenkrát měli učedníci zkreslenou představu o Ježíšově „mesiášství“.

Ježíš tehdy zareagoval: Ano, Petře, máš pravdu. Ani nevíš, jak důležitou věc jsi řekl. Je to tak zásadní, že jsi na to ani nemohl přijít sám, bylo ti to vnuknuto shůry. Hrál si se slovy, když dodal: No víš, ty jsi Petr (řecky Petros, což znamená menší kámen, menší skála); a na té skále (řecky Petra, obrovská skála) postavím/vybuduji svou církev. Jinými slovy: Petře, ty jsi skalka, svou církev ale vybuduji na skále.

Na čem postaví Ježíš svou církev? Skalka (Petros) a obrovská skála (Petra) jsou podobná slova, ale nejsou stejná. O čem tedy Ježíš mluví, když reaguje na Petrova slova, která vyznávají, že je samotným Mesiášem? Jakoby Ježíš říkal něco ve smyslu: Petře, na té pravdě, kterou jsi vyjádřil, na té skutečnosti, že jsem poslán od Boha, postavím svou církev a žádné zlo (dosl. ani brány pekel) ji nepřemůže.

Takhle nějak vyklouzlo Ježíšovi z úst slovo církev poprvé. A mimochodem, tehdy vůbec nemělo náboženský význam jako má dnes. Slovo církev bylo běžné slovo, které se používalo v každodenním životě. Když se ženy setkaly u vody, aby si vyprávěly, konala se církev. Když se spolu sešli lidé, aby hovořili o rodině, byli církví. Když se pánové shromáždili u brány, aby hovořili o financích, jejich setkání se nazývalo církví. Církev jednoduše znamenala setkání, shromáždění lidí.

Jenže Ježíš do toho slova vložil nový, trochu posunutý význam. Už to není obyčejný sraz lidí, už je to setkání ve jménu Ježíše, jeho následovníků, společenství jeho učedníků, shromáždění jeho lidu. „Svou“ církev zamýšlel Ježíš postavit na skutečnosti, že je Mesiášem. Slovo na cestu uvádí text takto: „Ty jsi Petr a tvé jméno připomíná skálu. Svou církev zbuduji na Skále a žádná ďábelská moc ji nezničí. Kdekoliv se bude zvěstovat pravda, kterou jsi vyznal o mně, otevřou se lidem dveře do Božího království...“ (Mt 16,18.19 – SNC)

Ježíš Petrovi a učedníkům vysvětlil, že jim dává klíče od nebeského království. Když budou pomáhat lidem objevit a přijmout skutečnost, že Ježíš je posel z vesmíru, který nás může zachránit, otevírají lidem vstup do Božího království, umožňují jim tak žít ve spojení s Bohem, pod Božím vlivem a ochranou. V tom spočívala pointa Ježíšovy církve. On měl být její hlavou, ale církev měli být a jsou lidé.

Vezmeme-li Ježíše za slovo, církev ani náznakem neznamenala organizaci, instituce, struktury, budovy, úřady, svátosti. Jednalo se o setkání lidí věřících v to, že Ježíš k nám přišel od Boha. Tato víra měla a má lidem pomoci obstát proti zlu. Nikde v Bibli se nepopisuje ani nepropaguje církev nebo místní sbor tak, jak je známe dnes. Současná podoba bohoslužeb, sborových služebností, programů, budov či liturgie není ani biblická, ani nebiblická. S Biblí to nemá moc společného. O církevní organizaci, jak ji známe dnes, se totiž v Bibli nemluví.

Pokud církev je setkání či společenství lidí, je více či méně o lidech, o jejich rozhodnutích a také o jejich působení. Na druhé straně Boží království je sférou Božího kralování, kde kraluje jen Bůh. Žádné fušování do řemesla nepřipadá v úvahu. Ježíš přišel nabídnout lidem život v Boží sféře, možnost žít s Bohem v srdci. Svou církev povolal, aby odemykala a otevírala dveře do Božího království, k autentické spiritualitě.

Ve světle tohoto zjištění jsou pak výsledky sčítání lidu a výzkumů v ČR i v USA alarmující. Opravdu někteří lidé prožívají vztah s Bohem a jsou součástí jeho království, aniž by patřili do církve a aniž by ji potřebovali? Nebo ještě hůře, opravdu někteří lidé opouštějí církev, protože už nechtějí dál duchovně hnít a degenerovat, a proto hledají Boží království někde jinde, chtějí vnímat přímé Boží působení, které tam neviděli? Jakou roli pak hraješ v Ježíšově církvi ty? Jak odemykáš lidem dveře do Božího království? Co s nimi vstup do Božího království dělá?

Petr Činčala

AWR a sobota 10. března

V sobotu 10. března 2012 proběhla po celém světě ve sborech církve adventistů sbírka pro podporu AWR (Adventist World Radio). Svými dobrovolnými dary jsme měli možnost podpořit již téměř 90leté úsilí adventistů šířit evangelium i za pomoci rozhlasových vln. Přestože výtěžek z již zmíněné sbírky nezůstává u nás, ale putuje do centrály AWR při Generální konferenci, chtěli bychom vám v několika větách přiblížit tuto významnou oblast misijní činnosti adventistů.

Již v roce 1923 byla založena první adventistická rozhlasová stanice, která ze školy Emmanuel Missionary College v Michiganu začala rádiovými vlnami šířit poselství evangelia širokým vrstvám posluchačů. 1. října 1971 bylo založeno AWR. Vysílalo dvanáct hodin denně v deseti různých jazycích. Z pronajatého slovenského vysílače v Rimavské Sobotě spustilo AWR v roce 1994 vysílání pro africký kontinent v arabštině, jazyce dyula, kiswahili a francouzštině. V celkovém součtu dnes AWR zasahuje poselstvím evangelia o Ježíši Kristu posluchače v 72 zemích světa, ve kterých žijí více jak dvě třetiny světové populace.

AWR v Česko-Slovenské unii

Na začátku května 2004 byla vize několika nadšenců vytvořit moderní křesťanské internetové rádio, které by oslovilo především mladé posluchače a nabídlo jim tu nejnovější křesťanskou hudbu, doplněnou o inspirující pořady. Vedení církve se tento nápad zamlouval a tak za jeho podpory vzniklo AWrádio – internetové rádio jinak.

Ve vysílání se nejprve začala objevovat moderní křesťanská muzika, která se v jiných rádiích v České republice nevysílala. Hudbu následovaly pořady s širokou tematikou, tak aby každý mohl načerpat sílu u témat, která jsou mu blízká. Na čtyřiadvacetihodinovém vysílání se od samého začátku podíleli nejen zaměstnanci AWrádia, ale také pražští mládežníci a dobrovolníci z řad církve. Od té doby se v AWrádiu vystřídaly desítky moderátorů, odvysílalo se kulturní zpravodajství, hudební pořady, rozhovory se známými osobnostmi, dětské pořady, biblické příběhy a hlavně témata k duchovnímu přemýšlení. K dnešnímu dni se můžeme pochlubit bohatým archivem pořadů, kterých jsme odvysílali přes 600 hodin, aplikací Podcast, kde nabízíme jednotlivé pořady ke stažení. Ohlédnutím za jedním z úspěšných pořadů je také kniha Portréty – osobnosti za mikrofonem, jež je přepisem necelé třicítky rozhovorů se známými osobnostmi, jako jsou například J. Kodeš, J. Koutecký, I. Kubelková, J. Šiklová, J. Suchý, D. Vávra a další.

Na začátku byl pouze sen, ale s Boží pomocí a také s pílí a finanční podporou se podařilo vybudovat moderní křesťanské rádio, které poslouchá každý den 600 až 800 posluchačů. Více již na www.awradio.cz.

Internetová televize HopeTV

Kromě rádia působí v Česko-Slovenské unii také internetová televize HopeTV, která zvukovou stopu doplňuje o pohyblivé obrázky. Abychom vám přiblížili, jak vznikají rádiové a televizní pořady AWrádia a HopeTV, připravili jsme pro vás krátkou reportáž ze zákulisí. Zhlédnout a stáhnout ji můžete v archivu HopeTV na www.hopetv.cz.

Děkujeme vám za vaše modlitby a podporu v naší práci. Potěší nás, když AWrádio a HopeTV doporučíte svým blízkým, kolegům, spolužákům, kamarádům apod. Zejména pro ně vysíláme.

Za AWrádio a HopeTV Csaba Čák a Martin Žalud